Citrusy

	Nemohu je v této knize pominout, protože rod Citrus patří k nejdůležitějším rodům tropické a subtropické flóry i když jim nemohu věnovat na těchto stránkách tolik místa kolik by si zasloužily, protože kniha SUBTROPY se věnuje hlavně ostatním tropickým a subtropickým ovocným a částečně i zeleninovým plodovým rostlinám.
	Zájemcům o pěstování citrusů doporučuji knihu Citrusy od A do Z, I. díl (166 stran, 73 barevných ilustrací), kde je popsáno 1162 druhů a odrůd citrusů částečně i s jejich synonymy. Je to přehled druhů a odrůd s botanickým popisem rostlin a s doporučeným způsobem pěstování.
	Druhý díl knihy Citrusy od A do Z (384 strany, 73 barevných ilustrací). V 800 abecedně uspořádaných heslech je probráno pěstování citrusů podrobně a obsáhle. V knize se najdou odpovědi na všechny otázky ať jde o způsob nebo místo pěstování, hnojení, zeminu, závlahu, teplotní požadavky, nemoci, škůdce, řez, rozmnožování, světelné podmínky, pěstování v bytech, při ústředním topení atd. Vše podáno ve srozumitelné formě. Tyto dvě knihy, které vydala Edice Citrusář, 614 00 Brno, mi umožňují omezit důležité kapitoly o citrusech na nejnutnější informace. V této knize neopakuji četná zásadní hesla z II. dílu Citrusy od A do Z jako zemina, zavlažování, výsevy, hnojení, ochrana rostlin, škůdci, provoz ve skleníku, umělé opylování a mnoho jiných, které jsou společné pro všechny tropické a subtropické rostliny. O toto ušetřené místo rozšiřuji počet popisovaných necitrusových rostlin.
	Japonský botanik prof. Tiozaburó Tanaka sestavil klasifikaci rodu Citrus, který rozdělil do podrodů, sekcí, podsekcí a sérií. Status druhu přiznal 159 citrusům, které ovšem mají obrovské množství odrůd, variet a forem. Jsou to: papedy, lajmy, bergamoty, pseudopapedy, cedráty, citroníky, šedoky, grapefruity, bigarádie, pomerančovníky, skupina junos, a mandariny.
	Již pouhý výčet jednotlivých skupin je bohatý. Vyberu z nich nejběžnější, nejrozšířenější a doplním charakteristikou plodů a možnostmi jejich pěstování. Citrusy dnes již nejsou vzácností v našich sklenících nebo v bytech a naši pozornost si plně zasluhují. Pro stručný popis v této knize vybírám tyto skupiny: cedráty - citroníky - grapefruity - mandariny - pomerančovníky.

Cedráty
	patří k nejstarším citrusům, které se odedávna pěstovaly v Médii v Persii a v Palestině. První z Evropanů se setkali s cedrátem Řekové a staří Římané. Theofrastos (372-287 před n. l.) byl z prvních přírodovědců, který nazval cedrát "Malus medica - Jablko médské") a Plinius (23-79 n. l.) byl prvním, kdo jej mezi mnoha jinými jmény nazval "Citrus", kteréžto jméno pak převzal Carl Linné pro pojmenování celého rodu. Dnes se cedrát botanicky nazývá Citrus medica.
	Pravý cedrát, Citrus medica L. je vždyzelený trnitý keř nebo nízký strom, který dorůstá do 4 m. Listy jsou velké, až 20 cm dlouhé. Asi 4 cm velké květy jsou bílé nebo na vnější straně většinou purpurové, což je nejlépe patrné na poupatech. Toto vnější zbarvení květních plátků je typické pro cedráty a citroníky, tedy pro kyseloplodé citrusy, zatímco mandariny, pomerančovníky, lajmy a některé další citrusy mají květy čistě bílé.
	Typické jsou plody cedrátů. Nápadná je jejich velikost. Dorůstají až do délky 20 cm, i více. Bývají oválné, mají tlusté oplodí, které je ve zralosti žluté, těžko loupatelné. Pod ním je vrstva bílého pletiva, albeda, které obaluje poměrně malou dužninu, která je kyselá, pokud nejde o druhy bezkyselinné. Cedrát se snadno kříží s jinými druhy, čímž vznikají pozoruhodné hybridy, které si přinášejí naši pěstitelé z cest po jižní Evropě.
Nejlepší využití cedrátů je příprava chutných osvěživých, trochu nahořklých šťáv rozmixováním celých plodů i s flavedem.
	Cedráty jsou citlivé na chlad. Slabý mráz -3 °C je vážně poškozuje. Množí se snadno semeny, rychlejší je však množení řízkováním. Půdu potřebují kyprou, propustnou, jímající závlahu i živiny, které vzhledem k bohatému kvetení a velikosti plodů musí být úměrné spotřebě rostliny hlavně v údobích vegetačních vrcholů. Naši citrusáři dopěstovali cedráty do plodnosti i v bytech.
	Cedráty se u nás nepěstují často, přesto se u pěstitelů objevuje řada dobrých druhů a odrůd. Mezi ně patří: Earle, raná kubánská odrůda - Cuban, velké plody, b~7é květy - C. limonimedica - bushukan, plody až 3 kg těžké - C. medica var. Ethrog, menší plody, vhodný do bytu - Ponderosa, hybrid, plody až 1,5 kg, vhodný do bytu - Dulcia, kalifornská bezkyselinná odrůda - Assads, s nasládlou dužninou.
	Zcela zvláštní je C. medica var. sarcodactylis, tzv. Budhova ruka. Plody mají atraktivní vzhled připomínající prsty ruky. Pod svrchním žlutým flavedem je pouze houbovité bílé albedo bez jedlé dužniny. Budhova ruka se pěstuje jen jako dekorativní atraktivní citrus hodící se i do bytů.

Citroníky
	patří k citrusům se kterými by měl začít každý nový pěstitel, protože nevyžadují vysoké teploty ani mimořádnou péči, obaleny květy jsou většinou po celý rok a rozšiřují jemnou vůni po celém bytě. Dobře se pěstují v nádobách a dodržíme-li určité pěstební zásady, způsobí nám mnoho radosti od květů až po plody.
	Citroníky se snadno množí řízkováním a mladé rostliny brzy plodí. Citroník je nejcitlivější na chlad. Otevřené květy a mladé plody zmrzají již při 1,5 °C. Plody na počátku zralosti poškozuje mráz -2 až -3 °C. Při -4 °C jsou poškozovány nevyzrálé přírůstky a -5 °C je kritická hranice i pro starší listy a větve.
	Citroníky se množí dobře i štěpováním na vlastní podnože nebo na pomerančovníky, grejpfruty i na jiné podobné podnože. Na trifoliátu se dají množit téměř všechny citrusy, ale musíme je pak zimovat nejlépe do 5 až 8 °C, jinak shazují při vyšší teplotě listy a na jaře těžko probouzíme roubovance k životu.
	Uvedu několik druhů a odrůd, které mohu doporučit i pro začínající pěstitele. Všechny se hodí pro pěstování i v bytě. C, limon, (L.) Burm. f., pravý citroník, základní druh, z něhož vzešlo mnoho dobrých odrůd. Vynikající druh pro byt. - C. meyeri Y. Tan., velmi populární, chutné plody s hladkým oplodím, v plné zralosti oplodí mírně oranžové a dužnina nasládlá. - Dioscuria, hybrid s chutnými plody, pravidelná úroda. - Feminello, nejstarší italská odrůda, jemná, šťavnatá, velmi kyselá dužnina. - Kade Ghana ARS 5, osvědčený s velkými plody, velmi vhodný do bytu. - Pavlovský, ruský nenáročný citroník, nesnáší přímé slunce, výborně se hodí i do bytů s malými okny. - Udarnik ve čtyřech formách z ukrajinských šlechtitelských stanic, má chutné plody. - Villafranca, v zimě drží dobře olistění, dužnina velmi aromatická. To je jen několik druhů a odrůd vybraných z A-Zetu I, kde je jich 164.

Grapefruity
	tvoří samostatnou skupinu velkoplodých citrusů s charakteristickou vůní i chutí. Rozšířily se do všech oblastí světa se subtropickým klimatem. Grapefruit je vždy zelený strom, který v přírodě dorůstá až do 15 m, ale dokáže se přizpůsobit i podmínkám našich skleníků i omezeným možnostem v nádobách našich bytů. Není výjimkou, že pěstitelům přinesl několik plodů již ve výšce 80 cm.
	Grapefruit poznáme snadno již podle listů, které jsou větší než u citronů, a mají typicky rozšířené křídlaté řapíky, jež je zřetelně odlišují od ostatních citrusů. Květy jsou bílé, mají asi 4 cm v průměru, objevují se v řídkých seskupeních, jsou oboupohlavné, samosprašné.
	Plody mívají až 15 cm v průměru. Perikarp je tlustý až 1 cm, neloupatelný. Dužnina podle druhu světle zelená, žlutá nebo růžová. Vyjídá se z rozkrojeného plodu lžičkou. Typická jsou i velká semena, hranatá, zploštělá s křidélkem. Jsou polyembrionická. Snadno se množí semeny, řízkováním i roubováním. Grapefruit je vzrůstnou podnoží.
	Grapefruit je náročnější na teplotu i na světlo než citroník, má také delší vegetační dobu. Proto se snažíme uspíšit jeho jarní nástup do vegetace. Vedle tepla snáší i sušší podmínky, proto se snadno přizpůsobuje i bytům s ústředním topením. V době zimního klidu snáší pokles teploty mírně pod nulu. Teprve mrazy - 6 ° C poškozují nevyzrálé části rostliny.
	V Tanakově soustavě je uvedeno 15 druhů grapefruitů, ale odrůd z nich vzniklých nebo vyšlechtěných je velké množství a dělí se podle barvy dužniny v zásadě na žlutomasé a pigmentované a podle vyzrávání na několik dalších skupin od raných až po pozdní.
	Uvádím několik z odrůd u nás pěstovaných a dosažitelných. Základním druhem je C. paradisi Macf, žlutomasý, typický grapefruit - Bezsemjanyj, žlutomasý, plody až 14 cm v průměru - Duncan, žlutomasý, středně zrající - Triumph, raná kvalitní odrůda. - Walters, chut'ově velmi dobrý, žlutomasý, aromatický. - Foster, raná semenná odrůda s červeným líčkem. - Redblush, dužnina intenzívně červená i oplodí načervenalé. - Thompson, bezsemenná odrůda, dužnina ve vhodných podmínkách narůžovělá.

Mandariny
	jsou u nových i starších pěstitelů velmi oblíbeným druhem. Pro jejich nenáročnost, přitažlivý vzhled, chuť plodů, krátkost vegetačního období, zákrskovitost růstu i pro značnou mrazuvzdornost. Starší rostliny unšiu bez plodů snesou až -9 °C, což stejně při pěstování v bytech nepřipadá v úvahu. V prvním díle Citrusy od A do Z je popsáno 283 druhů a odrůd mandarin. Nesrovnatelně větší je však počet odrůd než druhů mandarin, z nichž byly vyšlechtěny často s mnohem lepší kvalitou, velikostí i chutí. Mnohé jsou bezsemenné, mají větší mrazuvzdornost a kratší vegetační období. Mistry ve šlechtění mandarin jsou Japonci, kterým se podařilo vypěstovat i odrůdy superrané (Goku wase) a rané (Wase), které jsou pro pěstování v našich podmínkách zvláště důležité. Superrané mandarinky zrají za 120 až 160 dní po odkvětu, to znamená, že se sklízejí již v září až říjnu. Začínají o rok až dva plodit dříve než mandariny pozdní. Mandariny snášejí dobře pěstování v bytech na podnožích citroníkových nebo pomerančovníkových. Množí se většinou štěpováním. Množení semeny nebo řízkováním je zdlouhavé, neefektivní a nespolehlivé.
	Ze základních druhů mandarin uvádím alespoň ty, které jsou vhodné pro pěstování v bytech a jsou u nás všeobecně rozšířeny: C. unshiu Marc. tvoří základ k mnoha vynikajícím odrůdám. Plody zrají v říjnu, sbírají se před úplným vybarvením. - C. reticulata Blanco, mandarina obecná, semenná, plody střední až velké. - C. deliciosa Tan., tzv. Středozemní, typické kopinaté listy, plody šťavnaté, aromatické. - C. clementina Hort. ex Tan., cizosprašná, patří k nejrozšířenějším, oplodí hladké, dužnina šťavnatá. - C. limonia Osbeck, známý jako rangpur. - Příbuzný je též C. madurensis Lour., populámí kalamondin, snáší až -5 °C, vděčná rostlina do bytů, plody drobné. Jí se i s oplodím, které je sladší než dužnina. Výborný je kompot z celých plodů.
	Z japonských mandarin, které vznikly většinou ze základního druhu unšiu, uvádím superrané odrůdy Kitaguti, Gašimoto, Miamoto, Wakayama, Chahara. Dále z raných odrůd to jsou mj. Kawano, Miyagawa, Matsuyama, Okitsu, Miho, Iekan. Všechny tyto odrůdy mají vynikající vlastnosti a pěstují se i u nás.

Pomerančovníky
	jsou ve světě nejrozšířenějšími citrusy a v pěstování i ve světovém obchodě zaujímají význačné místo. Tvoří 2/3 celkové sklizně citrusových plodů a ve světovém obchodě zaujímají 3. místo za révou a banány. Je pochopitelné, že se jeho pěstování a šlechtění věnovala mimořádná péče a ze základních druhů se vyšlechtily snad tisíce odrůd jež překonaly výchozí odrůdy novými vynikajícími vlastnostmi. Tato důležitost se odráží i v popisu druhů a odrůd, kterých je v knize Citrusy od A do Z popsáno 384.
	Pomerančovník je typickou rostlinou subtropického klimatu a vedle mandarin patří k nejodolnějším citrusům, poněvadž snese až -7 °C bez většího poškození v době dormatace a bez plodů. U nás se hodí k pěstování ve sklenících i v bytech, kde mu vyhovuje jejich teplota. Nevýhodou pěstování pomerančovníků je jejich dlouhá vegetační doba 180 až 220 dnů, u pozdních odrůd s přezimujícími plody až 360 dnů. Při pěstování je proto nutné vybírat odrůdy rané, přimět je teplotou a dostatkem světla ke kvetení v časném jaru, bohatou výživou, vhodnou závlahou a další péčí umožnit dozrání plodů do zimy.
	Pomeranče dělíme na žlutomasé, pupečné, pigmentované a cukrové bezkyselinné. Tyto skupiny se děli podle dozrávání na rané, střední a pozdní.
	Opět vybírám několik odrůd vhodných pro byty, což ovšem znamená, že tyto odrůdy jsou přirozeně vhodné i pro skleníky. Základní odrůdou je C. sinensis (L.) Osbeck. - Z nejstarších italských je to Bioudo commune, středně raný, velmi šťavnatý, dobré chuti. - Bydžovský, česká odrůda, bohatě plodí, kvete i několikrát do roka. - Cotidiana, krásný pomerančovník s panašovanými listy i plody, velmi dobře se uplatňuje v bytech. - Gagra, plodná odrůda z Krymu, spolehlivá. - Hamlin patří mezi přední, velmi rané, chutné. - Jaffa, středně zrající populární odrůda, dužnina jemné chuti, dobře vybarvená. - Korolok batumský, pigmentovaný pomerančovník dobré kvality. - Kubánský, netradičně zelenohnědě vybarvené oplodí v důsledku tropických veder. Jeho semenáče jsou výbornou podnoží pro citrusy. - Moro, italský krvavý pomerančovník, velmi plodný, nejranější z krvavých. - Lednický, česká odrůda semenného původu, oplodí slaběji vybarvené, se světlými skvrnami. - Selection Jaguei, kubánská odrůda snáší suchý vzduch bytů s ústředním topením. - Valencia, šťavnatý, náročný na teplotu a slunce, pozdní odrůda. - Washington, populární pupečná odrůda, šťavnaté plody, velké, chutné, velmi se osvědčil v bytech.

Ostatní citrusy a příbuzné rody
	Mimo těchto pět základních skupin nelze opomíjet ani další s nemalým významem a s typickou charakteristikou, např, lajmy, bergamoty, šedoky, bigarádie nebo sekce junos. Každá z těchto skupin zaujímá specifické místo nejen v zájmovém pěstování, ale především v plantážní výrobě, v průmyslu potravinářském, v parfumerii, v kosmetice, ve farmakologii.
	Nezastupitelné místo v citrusářském světě mají i příbuzné druhy, jako rod Clymenia nebo australské, atraktivní a u nás dosud velmi málo rozšíření zástupci rodů Eremocitrus a Microcitrus s neobvyklým habitem, i když s nejedlými plody. Rod Fortunella, oblíbený pro malý vzrůst rostlin, bohatost drobných oranžových jedlých plodů, známých jako kumkvaty. Nakonec velmi důležitý monotypický rod Poncirus, jehož jediný zástupce Poncirus trifoliata (L.) Raf je i přes nejedlé plody důležitý jako mrazuvzdorná podnož používaná na plantážích celého světa a u nás hlavně při skleníkovém pěstování citrusů. O všech najdete popisy a rady k pěstování v obou dílech knihy Citrusy od A do Z.

Závěr ke kapitole Citrusy
	Pěstování citrusů je u nás velmi rozšířené a většina pěstitelů je sdružena v klubech nebo v kroužcích po celé republice a jejich seznam i popis sbírek jsou uvedeny na 80 stranách tištěného Adresáře citrusářů. Nové adresy se objevují v časopise Citrusář. Na tyto adresy se můžete obrátit s dotazy, se žádostí o pomoc, radu nebo o naroubování. Citrusové rostliny se u nás dostanou běžně koupit v květinářství nebo v zahradnictví. Doporučuji zajistit si spolehlivé zdravé rostliny schopné kvetení a plození, rostliny opatřené jmenovkou s uvedením druhu i podnože na které jsou naroubovány. Získávejte rostliny z odborných pěstíren, které se odpovědně zabývají ve větším měřítku pěstováním a množením citrusů. Je výhodné obrátit se přímo na pěstitele z klubů, kde se vám dostane nejen spolehlivých rostlin, ale i rady a pomoci a při osobní návštěvě u pěstitele uvidíte pěstování v praxi a zblízka se seznámíte s jeho problematikou.